Вісник Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького. Серія_«Педагогічні науки»
Журнал є рецензованим виданням категорії "Б", у якому публікуються оригінальні статті, що розкривають результати досліджень різних аспектів розвитку освітніх систем, особливості організації різних форм навчання, розробки нових педагогічних технологій, педагогічні умови ефективності пізнавальної діяльності суб’єктів освітнього процесу, неперервність професійної освіти тощо.
Черкаський національний університет імені Богдана Хмельницького
РЕЗУЛЬТАТИ ФОРМУВАЛЬНОГО ЕТАПУ ПЕДАГОГІЧНОГО ЕКСПЕРИМЕНТУ З ФОРМУВАННЯ ІНФОРМАЦІЙНО-КОМУНІКАЦІЙНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ ЛІЦЕЇСТІВ У ЗАКЛАДАХ СПЕЦІАЛІЗОВАНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ ВІЙСЬКОВОГО ПРОФІЛЮ
У статті висвітлено результати формувального етапу педагогічного експерименту, що мав на меті перевірку ефективності авторської моделі та методики формування інформаційно-комунікаційної компетентності (ІКК) ліцеїстів закладів спеціалізованої середньої освіти військового профілю. Дослідження здійснювалося протягом 2024–2025 років у трьох провідних військових ліцеях України із залученням 444 ліцеїстів 10-х класів, розподілених на контрольну та експериментальну групи. В експерименті було визначено п’ять критеріїв сформованості ІКК: ціннісно-мотиваційний, інтелектуальний, інформаційно-технологічний, поведінково-діяльнісний та суб’єктний. Рівні їхньої сформованості оцінювалися з використанням спеціально розробленого діагностичного інструментарію, що передбачав анкетування, тестування й оцінювання практичних навичок. Отримані дані засвідчили позитивну динаміку у формуванні ІКК в експериментальній групі. Встановлено статистично значуще зростання кількості ліцеїстів із достатнім та високим рівнями сформованості ІКК за всіма критеріями порівняно з контрольною групою. Статистичний аналіз результатів за t-критерієм Стьюдента підтвердив не випадковість отриманих відмінностей, що дало змогу довести ефективність авторської моделі й методики. Результати дослідження переконливо підтвердили гіпотезу про доцільність використання запропонованих педагогічних підходів до формування ІКК у ліцеїстів.
інформаційно-комунікаційна компетентність
Авторське право (c) 2025 Євген СУДНІКОВ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
МИСТЕЦТВО ІМПРОВІЗАЦІЇ У ПРОФЕСІЙНО-ПЕДАГОГІЧНІЙ ДІЯЛЬНОСТІБАЛЕТМЕЙСТРА
Статтю присвячено актуальній темі імпровізації в професійно-педагогічній діяльності балетмейстра, зокрема її ролі як інструменту творчого розвитку в хореографії. Описано різноманітні педагогічні підходи до імпровізації й різновиди, зокрема імпровізацію за темою, тілесну імпровізацію, імпровізацію з музикою та в просторі. Досліджено, як балетмейстер може використовувати імпровізацію для створення нових хореографічних композицій, адаптації класичних традицій до сучасних вимог, а також для розвитку творчих здібностей танцівників. Також розглядається значення імпровізації в контексті навчання майбутніх хореографів і роль балетмейстра у формуванні творчої особистості танцівника. Висвітлено методи, які сприяють розкриттю потенціалу танцівників через імпровізацію, і важливість постійного розвитку цієї складової хореографії.
Авторське право (c) 2025 Вадим ТКАЧЕНКО, Ірина МАСЛОВА, Катерина НАШКОРОДОВА, Анатолій РУБАН, Олександр ЦВЯЧКА https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ТРАНСФОРМАЦІЯ СУЧАСНОЇ СИСТЕМИ ФІЗИЧНОЇ ПІДГОТОВКИ У ЗАКЛАДАХ ВИЩОЇ ОСВІТИ ЯК ФАКТОР ПРОФЕСІЙНОЇ ТА ОСОБИСТІСНОЇ ГОТОВНОСТІ МОЛОДІ
У статті здійснено комплексний аналіз сучасного стану системи фізичної підготовки у закладах вищої освіти, що розглядається як вагомий чинник формування професійної та особистісної готовності молоді до майбутньої діяльності. Проаналізовано теоретико-методологічні засади та практичні підходи до організації фізичної підготовки студентської молоді. Встановлено ключові тенденції трансформації фізкультурно-оздоровчого простору у ЗВО в умовах суспільних викликів, зокрема реалій воєнного стану, що вимагає від майбутніх фахівців не лише високого рівня фізичної витривалості, а й здатності до швидкої адаптації, мобілізації ресурсів і психологічної стійкості. Визначено роль фізичної підготовки у розвитку інтегральної компетентності студентів, що поєднує професійну витривалість, стресостійкість, мотиваційну спрямованість, громадянську позицію та соціальну активність. Виокремлено провідні фактори, які детермінують якість фізичної підготовки, серед яких: інноваційні технології навчання, індивідуалізація та диференціація занять, інтеграція цифрових ресурсів, створення оздоровчо-реабілітаційного та безпекового середовища. Вмотивовано необхідність перегляду традиційних форм і методів організації фізичної активності, що у контексті воєнного стану мають включати елементи військово-прикладної підготовки, підвищення функціональної витривалості та готовності до дій в екстремальних умовах. Розроблено концептуальні положення модернізації системи фізичного виховання на основі компетентнісного, ціннісно-орієнтованого та інтегративного підходів. Запропоновано практичні рекомендації щодо вдосконалення змісту, форм і технологій організації рухової активності студентів. Підсумовано, що трансформація системи фізичної підготовки у ЗВО є не лише інструментом збереження та зміцнення здоров’я молоді, а й стратегічним фактором формування соціально відповідальної та національно свідомої особистості майбутнього фахівця.
Авторське право (c) 2025 Михайло БОГДАНОВ, Михайло ВОЛКОВ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
АДАПТАЦІЯ ЗДОБУВАЧІВ ВИЩОЇ ОСВІТИ ДО НАВЧАЛЬНО-ФІЗКУЛЬТУРНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ЯК ПРОЦЕС ФОРМУВАННЯ ОСОБИСТІСНОЇ МОБІЛЬНОСТІ
У статті висвітлено змістовна сутність поняття «особистісна мобільність», її складові, критерії, показники й рівні сформованості в студентів закладів вищої освіти. Проаналізовано основні підходи до формування особистісної мобільності. Визначено ключові чинники, які сприяють формуванню особистісної мобільності та адаптації здобувачів закладів вищої освіти до навчально-фізкультурної діяльності. Виокремлено найбільш дієві методи, структуру та умови адаптації студентів закладів вищої освіти до навчально-фізкультурної діяльності. Вивчено специфіку інтеграції підходів та методів формування особистісної мобільності студентів. Порівняно ефективність традиційних і новітніх методологічних підходів у формуванні особистісної мобільності студентів. Розроблено рекомендації щодо формування особистісної мобільності студентів. Узагальнено практичний досвід застосування методологічних знань формуванню особистісної мобільності та адаптації здобувачів закладів вищої освіти в навчально-фізкультурній діяльності. Запропоновано рівні сформованості особистісної мобільності як функціональної системи, яка визначає адаптаційні можливості студентів до навчально-фізкультурної діяльності. Рекомендовано подальші дослідження для вдосконалення інноваційних технологій та підходів до формування особистісної мобільності здобувачів закладів вищої освіти. Підсумовано, що впровадження нових підходів та умов сприяє формуванню особистісної мобільності студентів.
Авторське право (c) 2025 Андрій АРТЮШЕНКО https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
КЕЙС-МЕТОД В СИСТЕМІ РОЗВИТКУ МЕТОДИЧНОЇ МАЙСТЕРНОСТІ ВИКЛАДАЧІВ У ВИЩІЙ ВІЙСЬКОВІЙ ШКОЛІ
Проблема. Відомчі й інші вимоги щодо організації освітнього процесу у вищих військових навчальних закладах України (ВВНЗ) вказують на необхідність підготовки викладачів-початківців і підвищення методичної майстерності всіх педагогів. Водночас є відсутньою система розвитку методичної майстерності викладачів ВВНЗ, що зумовлює проблему. Одним із шляхів її вирішення для викладачів-початківців може бути розв’язання кейсів із типовими педагогічними ситуаціями. Мета дослідження – розробити приклади кейсів, призначені для опрацювання викладачами ВВНЗ із початковим рівнем методичної майстерності. Методи дослідження: аналіз ситуації, яка склалася навколо проблеми дослідження; контент-аналіз щодо вивчення джерел стосовно змісту методичної майстерності та спрямованості кейс-методу; конкретизація та систематизація щодо прикладів кейсів; систематизація та узагальнення результатів дослідження. Основні результати дослідження. Визначено приклади до трьох груп кейсів: на формування методичних знань (способи організації заняття, методи навчання та способи конструктивної педагогічної взаємодії), умінь (через розгляд проблемних ситуацій) та на розвиток методичної творчості (прогнозування розвитку педагогічної ситуації, самостійний добір методів навчання, створення методичних розробок навчальних занять). Наукова новизна результатів дослідження. Уперше здійснено систематизацію та добір кейсів, призначених для опрацювання викладачами ВВНЗ із початковим рівнем методичної майстерності. Висновки та конкретні пропозиції авторів. Цільова спрямованість кейсів для викладачів-початківців ВВНЗ дозволяє їх згрупувати як призначені для формування методичних знань, умінь та здатності до методичної творчості. Їх запровадження дозволить створити умови для набуття викладачами методичної готовності проводити навчальні заняття у ВВНЗ.
Авторське право (c) 2025 Андрій КУЧЕРЯВИЙ, Наталія МАСЬ, Аліна ЛУЦУК, Анастасія ЩЕРБА, Людмила СІРОТІНКІНА https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ПІДВИЩЕННЯ РІВНЯ СФОРМОВАНОСТІ ІНТЕГРАЛЬНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ КУРСАНТІВ ТА СЛУХАЧІВ КИЇВСЬКОГО ІНСТИТУТУ НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ З ВИКОРИСТАННЯМ СИМУЛЯЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ
У статті розглянуто проблему підвищення рівня сформованості інтегральної компетентності курсантів та слухачів Київського інституту Національної гвардії України шляхом застосування симуляційних технологій у професійній підготовці. Обґрунтовано необхідність інноваційних підходів у військовій освіті з огляду на сучасні виклики безпекового середовища та бойового досвіду військових формувань України. Здійснено порівняльний аналіз контрольних та експериментальних груп із метою емпіричної перевірки гіпотези дослідження. Методологія дослідження ґрунтується на педагогічному експерименті з поетапним вимірюванням рівнів інтегральної компетентності за трьома критеріями: психологічним, когнітивним та рефлексивним. Використано інструменти тестування, кейс-аналізу, симуляційних сценаріїв, а також статистичний аналіз даних на основі χ²-критерію Пірсона. У результаті експерименту виявлено позитивну динаміку розвитку інтегральної компетентності майбутніх офіцерів та офіцерів в експериментальних групах. Для курсантів найбільша позитивна динаміка відзначена за психологічним і когнітивним критеріями, що свідчить про високу сприйнятливість молодшої аудиторії до цифрових та інтерактивних методів навчання. Для слухачів найбільш виражений прогрес виявлено за рефлексивним критерієм, що зумовлено наявністю практичного бойового й службового досвіду, який дозволяє глибше осмислювати результати навчальних сценаріїв. У контрольних групах статистично значущих змін не зафіксовано.
Авторське право (c) 2025 Михайло МЕДВІДЬ, Павло КРАСОВСЬКИЙ, Максим КТІТОРОВ, Сергій СОВІНСЬКИЙ, Сергій КРУГЛОВ, Сергій ЗІНЧЕНКО https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ВИКОРИСТАННЯ ГЕЙМІФІКАЦІЇ ЯК ІНТЕРАКТИВНОГО МЕТОДУ НАВЧАННЯ У ВИКЛАДАННІ ІНОЗЕМНИХ МОВ
У статті розглядаються переваги та особливості гейміфікації при викладанні іноземних мов. Автор констатує нестачу структурованих досліджень з означеної проблематики та аналізує публікації інших авторів, акцентуючи увагу на завданнях, які дозволяє вирішити використання ігрових методик, а також доводить їх ефективність та демонструє власні приклади використання даних методик на практиці. Традиційні методи навчання поступово поступаються місцем інтерактивним, які стимулюють активну участь студентів у навчальному процесі та сприяють значно глибшому засвоєнню знань. Застосування інтерактивних методів навчання порівняно з традиційними має значні переваги, адже забезпечує краще засвоєння знань, розширення лексичного запасу, розвиток граматично правильного мовлення, здатності будувати складні синтаксичні конструкції, сприяє соціальній взаємодії та впевненості у спілкуванні іноземною мовою. Інтерактивні способи навчання в цілому та ігрові методики зокрема допомагають зробити навчання іноземної мови більш цікавим, захоплюючим та ефективним. Завдяки таким методикам студенти краще запам’ятовують матеріал, розвивають критичне мислення та впевненіше використовують іноземну мову для виконання професійних завдань. Інтерактивність підвищує інтерес, заохочує до дії, виступає комплексом мотиваційних активностей та покращує запам’ятовування матеріалу. Гейміфікація як інтерактивна комунікативна практика насамперед сприяє тому, щоб студенти стали активними учасниками процесу навчання. Замість традиційного пасивного сприйняття інформації, здобувачі освіти активно долучаються до обговорень, виконання завдань, рольових ігор, дискусій, що дозволяє моделювати ситуації, максимально наближені до реального мовлення. Спільна робота студентів такого характеру у парах та групах створює середовище, яке стимулює мовленнєву практику. Відтак даний підхід має позитивний вплив не лише на розвиток мовленнєвих навичок, а і в першу чергу, їх практичне використання. Проте впровадження та розробка інтерактивних ігрових практик викладання в Україні потребує подальшого розвитку та підвищення практичного аспекту їх застосування.
Авторське право (c) 2025 Зоряна РОМАШИНА https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
БІЛІНГВАЛЬНЕ НАВЧАННЯ МАТЕМАТИКИ КРІЗЬ ПРИЗМУ МОВНОЇ ВЗАЄМОДІЇ: КОГНІТИВНІ НАСЛІДКИ ІНТЕГРАЦІЇ РІДНОЇ, ІНОЗЕМНОЇ ТА МАТЕМАТИЧНОЇ МОВ
В останні десятиліття впровадження білінгвального навчання у технічних закладах вищої освіти набуває дедалі більшого значення, особливо в контексті глобалізації та європейської інтеграції. Математика, будучи основною дисципліною технічної освіти, створює додаткові виклики в умовах білінгвального навчання. У роботі досліджується, як поєднання рідної мови (української), іноземної мови (англійської) та мови математики впливає на когнітивний розвиток студентів та освітні результати. Метою цього дослідження є вивчення когнітивних наслідків білінгвального навчання математики в технічному університеті. Дослідження зосереджено на трьох взаємопов'язаних питаннях: що пропонує англійська мова як засіб навчання для розуміння математики, що пропонує математика для засвоєння іноземної мови та як їх інтеграція впливає на когнітивні навички студентів. Дослідження базується на якісному аналізі та рефлексивному узагальненні аудиторного досвіду, накопиченого протягом кількох років білінгвального викладання математики в Національному університеті «Запорізька політехніка». Емпіричні приклади, спостереження та діяльність студентів були проаналізовані крізь призму методології CLIL (інтегрований предметно-мовний підхід). Встановлено що використання англійської мови для викладання математики покращує та поглиблює розуміння математичних понять, сприяє розвитку академічної мови та розвиває мислення вищого порядку. Вказані стратегії білінгвального навчання, які зменшують когнітивне навантаження та сприяють як вивченню предмета, так і засвоєнню мови. Наведені конкретні приклади підкреслюють, як білінгвальне навчання заохочує до рефлексії, зосередженості та переосмислення математичних ідей. Запропоновано авторське бачення переваг білінгвального навчання математики в когнітивному аспекті. Наведено докази взаємного впливу математики та іноземної мови в процесі білінгвального навчання. Навчання математики на білінгвальній основі забезпечує численні переваги як для формування мовної компетентності, так і для розуміння предметного (математичного) матеріалу. Таке навчання поглиблює засвоєння математичних понять, стимулює мотивацію, розвиває когнітивну гнучкість і може компенсувати труднощі в навчанні.
Авторське право (c) 2025 Наталія СНІЖКО https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
СУЧАСНІ ЗАРУБІЖНІ МОДЕЛІ ІНКЛЮЗИВНОГО НАВЧАННЯ МАТЕМАТИКИ У ЗАКЛАДАХ ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ
Матеріал статті висвітлює результати аналізу різних зарубіжних моделей та практик інклюзивного навчання математики у закладах загальної середньої освіти. Результати дослідження є важливими у контексті модернізації освітньої програми підготовки майбутніх учителів математики. Встановлено, що зміст підготовки учителів математики потребує розгляд питань щодо реалізації практик інклюзивного навчання. У статті обґрунтовано роль математики і математичної освіти у формуванні і розвитку особистості. Підкреслено, що у процесі навчання математики в умовах інклюзивної освіти важливо впроваджувати нові підходи, моделі та ефективні практики. У статті продемонстровано і порівняно декілька моделей реалізації інклюзивного навчання, зокрема інклюзивного навчання математики. Такий досвід зарубіжних країн може бути адаптований і частково реалізований у вітчизняній практиці, а також сприятиме модернізації професійної підготовки майбутніх учителів математики. Підсумовано, що зарубіжний досвід демонструє широкий спектр моделей і практик інклюзивного навчання математики, що поєднує у собі адаптовані методики навчання, різні види диференційованого підходу, широке використання цифрових технологій й платформ, стратегії співпраці з учасниками психолого-педагогічного супроводу учня. У контексті вказаного для модернізації освітньої програми підготовки вчителів математики необхідно включити освітні компоненти і спеціалізовані модулі з інклюзивного навчання, що охоплюватимуть не лише теоретичні знання, а й практичні навички.
моделі і практики інклюзивного навчання математики
Авторське право (c) 2025 Олександр СИЛЬМАН https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
МАТЕМАТИЧНЕ МОДЕЛЮВАННЯ У ХОРЕОГРАФІЇ ЯК МОДУС РОЗВИТКУ МАТЕМАТИЧНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ МАТЕМАТИКИ
У роботі представлено досвід реалізації математичної компетентності, зокрема однієї з її складових – математичного моделювання, що заснована на професійній та міждисциплінарній спрямованості освітньо-професійної програми «Середня освіта (математика)» для майбутніх учителів математики. Простежено характер зв’язку між математичним моделюванням і танцями, з метою формування в здобувачів освіти відповідної математичної компетентності. Запропоновано конкретні підходи до створення математичних моделей у хореографії. З’ясована взаємодія математики і хореографічної діяльності - явища, що втілює в собі на інтеграційній засаді елементи математики й танцювального мистецтва. У роботі зроблена спроба математичної формалізації окремих етапів створення танцю, за допомогою основних геометричних понять, та аналітичних співвідношень між геометричними фігурами, лініями, рухами.
Авторське право (c) 2025 Людмила КУЗЬМИЧ, Віталій МИКИЦЕЙ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
КОНЦЕПТУАЛЬНА МОДЕЛЬ РЕАЛІЗАЦІЇ ПРАКТИЧНОЇ СПРЯМОВАНОСТІ НАВЧАННЯ ШКІЛЬНОГО КУРСУ МАТЕМАТИКИ
Представлено концептуальну модель практичної спрямованості навчання математики в базовій середній і старшій профільній школах та розкрити окремі аспекти її впровадження. Використано аналіз, порівняння й узагальнення теоретичного матеріалу, викладеного в навчальних, наукових джерелах та нормативних документах. Вивчено та проаналізовано діючі програм з математики, зміст альтернативних підручників. Здійснено: опитування вчителів і математиків-методистів. Розроблено концептуальну модель реалізації практичної спрямованості навчання математики, яка враховує вікові особливості учнів та специфіку шкільного курсу. Модель структурована за двома напрямками: вертикальний (три вікові періоди: молодший підлітковий, старший підлітковий, юнацький) та горизонтальний (три етапи: мотиваційний, практичний, практико-застосовний). Кожний віковий період характеризується специфічними цілями, засобами, методами навчання та очікуваними результатами. Мотиваційний етап забезпечує розуміння практичної значущості математичних знань через розв'язування доцільних задач, практичний етап формує міцні уміння та навички, практико-застосовний – розвиває здатність застосовувати знання для розв'язування реальних завдань. Представлено детальні приклади реалізації моделі на темах "Найбільший спільний дільник" (5-6 класи) та "Системи лінійних нерівностей з двома змінними" (9 клас), які демонструють поетапне формування практичних умінь від розуміння походження математичних понять до їх застосування у професійно-орієнтованих ситуаціях. Запропонована модель забезпечує системний підхід до формування математичної компетентності учнів відповідно до вимог Концепції НУШ. Модель може бути адаптована вчителями-практиками для різних тем шкільного курсу математики з урахуванням специфіки конкретного класу та навчального закладу.
практична спрямованість навчання шкільного курсу математики
Авторське право (c) 2025 Василь ШВЕЦЬ, Алла ПРУС https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ПРОТИДІЯ РОСІЙСЬКІЙ ДЕЗІНФОРМАЦІЇ ТА КІБЕРЗАГРОЗАМ У ПІДГОТОВЦІ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ «ЗАХИСТУ УКРАЇНИ»
Актуальність статті полягає у вивченні впливу російської дезінформації та кіберзагроз на українське суспільство в умовах повномасштабної війни, що є невід’ємною складовою гібридної агресії Російської Федерації. Автор аналізує основні методи інформаційної війни, зокрема використання соціальних мереж, традиційних медіа та телеграм-каналів для підриву національної єдності та дестабілізації країни. Особлива увага приділяється підготовці майбутніх учителів навчальної дисципліни «Захист України» як ключових фахівців у формуванні стійкості молоді до інформаційних та кіберзагроз. Метою дослідження є аналіз основних методів російської дезінформації та кіберзагроз, а також вироблення практичних рекомендацій для ефективної протидії їм. У статті використано методи системного аналізу, контент-аналізу, діалектичний метод і метод case study для ілюстрації конкретних прикладів дезінформаційних кампаній. Автор детально розглядає понятійний апарат гібридної війни, дезінформації, інформаційної війни та кібербезпеки, спираючись на праці провідних українських і зарубіжних учених, таких як В. Горбулін, Л. Рудник, Г. Почепцов, М. Сенченко, О. Горбенко та С. Морозов. Особливий акцент робиться на ролі соціальних мереж як головного поля бою, а також на механізмах поширення фейкових новин, пропагандистських наративів («денацифікація», «західна маріонетка») та маніпулятивних технологій. Зроблено висновок, що підготовка вчителів навчальної дисципліни «Захист України» має включати не лише військові навички, а й глибоку інтеграцію знань з медіаграмотності та кібергігієни. Наголошується, що протидія дезінформації є особистою відповідальністю кожного громадянина, а зазначена дисципліна повинна стати основою формування покоління, стійкого до психологічного й інформаційного впливу. Результати дослідження можуть бути використані для розробки нових освітніх компонентів, спрямованих на підвищення рівня підготовки учителів дисципліни «Захист України», медіаграмотності та кіберстійкості серед молоді.
підготовка вчителя предмета «Захист України»
Авторське право (c) 2025 Микола ЗАХАРЕВИЧ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНЕ ДОСЛІДЖЕННЯ ПАТРІОТИЧНОГО ВИХОВАННЯ УЧНІВСЬКОЇ МОЛОДІ ЗАСОБАМИ КОБЗАРСТВА
Статтю присвячено експериментальному дослідженню патріотичного виховання учнівської молоді засобами кобзарства. Обґрунтовано актуальність проблеми в умовах сьогодення і на тлі російсько-української війни, а також окреслено виховний потенціал кобзарства. У літературному огляді проаналізовано дослідження науковців, присвячених проблемам патріотичного виховання молоді. Визначено сутність за зміст патріотичного виховання учнівства. Стаття містить перелік завдань, що виходять з її мети. Описано критерії та показники патріотичної вихованості учнівської молоді. Даний розділ містить характеристику етапів дослідження, а також діагностичний інструментарій. Підведено підсумки за результатами констатувального та контрольного етапів експерименту з патріотичного виховання учнівської молоді, описано педагогічні умови та структурно-функціональну модель. Стаття містить коротку порівняльну характеристику констатувального та контрольного етапів дослідження. Автором окреслено подальші перспективи досліджень по проблемі патріотичного виховання учнівської молоді з огляду на отримані результати. У висновках автор описує основні тези проведеної роботи з питань дослідження патріотичного виховання учнівської молоді засобами кобзарства.
Авторське право (c) 2025 Анастасія ЖДАНКІНА https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
СУТЬ, ФОРМИ ТА МЕТОДИ ВИХОВАННЯ МОРАЛЬНО-ЕТИЧНОЇ КУЛЬТУРИ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ В УКРАЇНІ ТА ВЕЛИКІЙ БРИТАНІЇ
У статті з’ясовано суть морально-етичної культури та визначено найбільш дієві форми і методи її виховання у майбутніх учителів в освітньому процесі закладів вищої освіти як в Україні, так і у Великій Британії. Установлено, що морально-етична культура являє собою інтегровану якість особистості майбутнього вчителя та розвивається в ході постійного розв’язання педагогічних завдань, які пов’язані з моральним та етичним вихованням школярів. Виховання та подальший розвиток морально-етичної культури майбутнього вчителя здійснюється в процесі його активної участі в професійній діяльності. Морально-етичну культуру майбутнього вчителя визначаємо як систему моральних та культурних цінностей, ціннісних орієнтацій і моральних норм. З’ясовано, що процес виховання морально-етичної культури майбутніх учителів поєднує як традиційні, так і інтерактивні методи. Серед провідних форм та методів виховання морально-етичної культури майбутніх учителів у ЗВО України можна назвати: організацію тематичних досліджень та рольових ігор; мозковий штурм; спільну розробку етичних кодексів для аналізу складних ситуацій; проведення діалогу; моделювання етичної поведінки; проведення аудиторних занять з використанням інтерактивних методів навчання; розробку власного «Кодексу етики вчителя» через спільні вправи; заохочення майбутніх учителів до осмислення своїх професійних ролей, обов’язків та етичних наслідків своїх дій; надання прикладів етичної поведінки; заохочення групових обговорень для генерування ідей та розв’язання етичних ситуацій; залучення студентів до роботи в малих групах для сприяння діалогу та взаємодії; аналіз студентами педагогічних відео з метою виявлення порушення етичних норм та деякі інші. Установлено, що, на відміну від України, у Великій Британії звертається особлива увага на етичну освіту вчителя. Порівняно форми та методи виховання морально-етичної культури майбутніх учителів як в Україні, так і у Великій Британії. Визначено і перешкоди, які заважають ефективній організації етичної освіти майбутніх учителів у Великій Британії.
Авторське право (c) 2025 Василь ЖУКОВ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ІННОВАЦІЙНІ ПІДХОДИ ДО ПРОФІЛАКТИЧНИХ КОМПАНІЙ У СФЕРІ ЗАПОБІГАННЯ АБ’ЮЗИВНИХ ВІДНОСИН СЕРЕД СТУДЕНТСЬКОЇ МОЛОДІ
У статті досліджуються інноваційні підходи до профілактичних кампаній, спрямованих на запобігання аб’юзивним відносинам серед студентської молоді. Розглянуто актуальність проблеми аб’юзу в молодіжному середовищі, визначено основні причини його поширення та соціальні наслідки. Здійснено аналіз сучасних методів профілактики аб’юзивних стосунків, включаючи інтерактивні освітні програми, соціальні ініціативи та цифрові інструменти. Представлено результати емпіричного дослідження щодо обізнаності студентів про проблему аб’юзу та фактори, що ускладнюють вихід із деструктивних відносин. Особливу увагу приділено розробці та апробації соціального проєкту «Любов без страху», спрямованого на підвищення рівня інформованості молоді про ознаки аб’юзивних стосунків та ефективні механізми їх подолання. Запропоновано рекомендації для освітніх установ та громадських організацій щодо вдосконалення профілактичних заходів.
Авторське право (c) 2025 Світлана АРХИПОВА, Наталія ТИМОШЕНКО, Анастасія КОТКО https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
УПРАВЛІННЯ ТЕРИТОРІАЛЬНИМ РОЗВИТКОМ КУЛЬТУРНО-ОСВІТНЬОГО ТУРИЗМУ
У статті проаналізовано сутність та значення управління територіальним розвитком культурно-освітнього туризму. Акцентовано увагу на тому, що в сучасних умовах туризм у багатьох країнах світу є одним із найдинамічніших секторів світової економіки, що сприяє розвитку територій, створенню робочих місць, формуванню позитивного іміджу регіонів. З’ясовано сутність основних понять і термінів досліджуваної проблеми: управління, туризм, управління територіальним розвитком, культурно-освітній туризм. Наведено прізвища науковців, які у своїх працях досліджували заявлену проблему. Розкрито сутність управління територіальним розвитком туристичної сфери, зокрема, об’єктів культурно-освітнього туризму. Визначено основні завдання, принципи (сталого розвитку, децентралізації, інтеграції, інноваційності, комплексності), інструменти та механізми (програмно-цільове планування, державне та муніципальне стимулювання, механізми державно-приватного партнерства, маркетинг території, інноваційні технології) управління територіальним розвитком культурно-освітнього туризму
Авторське право (c) 2025 Інна ШОРОБУРА, Олена БІНИЦЬКА, Олександр ГАЛУС https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
РЕЗУЛЬТАТИ ДОСЛІДЖЕННЯ ВПРОВАДЖЕННЯ ОРГАНІЗАЦІЙНО-ПЕДАГОГІЧНИХ ЗАСАД ВНУТРІШНЬОГО АУДИТУ ОСВІТНЬОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ЗАКЛАДУ ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ
У статті розглянуто результати дослідження впровадження організаційно-педагогічних засад внутрішнього аудиту освітньої діяльності в закладах загальної середньої освіти. Зауважено, що процес проведення внутрішнього аудиту (самооцінювання) освітньої діяльності закладу загальної середньої освіти характеризується переходом від переважно контролюючої функції до розвиваючої, з акцентом на самовдосконалення закладів та підтримку індивідуального прогресу учнів. Організаційно-педагогічні засади внутрішнього аудиту освітньої діяльності закладу загальної середньої освіти структуровано на нормативні, технологічні та навчально-психологічні. Нормативні засади внутрішнього аудиту освітньої діяльності досліджуються шляхом вивчення нормативних документів закладів загальної середньої освіти, які приймаються на різних управлінських рівнях (національному, регіональному, локальному), регламентують їх діяльність, а також адміністративних та управлінських характеристик діяльності закладів освіти. Технологічні засади внутрішнього аудиту освітньої діяльності зумовлені особливостями розробки параметрів, факторів і критеріїв оцінювання освітньої діяльності закладу освіти, а також визначенням факторно-критеріальної моделі як основи оцінювання освітньої діяльності закладу загальної середньої освіти. Навчально-психологічні засади досліджуваного феномену передбачають створення комфортних і безпечних умов просторово-предметної достатності; конструювання змісту освіти учасників освітнього процесу відповідно до сучасних тенденцій і уявлень про позитивну мотивацію на співпрацю; налагодження суб’єкт-суб’єктного типу відносин між усіма учасниками освітнього процесу на засадах людиноцентризму. Порівняння результатів експериментальної та контрольної груп стало підставою для висновків про проведення об’єктивного та результативного внутрішнього аудиту освітньої діяльності закладу загальної середньої освіти шляхом дотримання організаційно-педагогічних засад, визначених у роботі, підвищення рівня освітньої діяльності закладів загальної середньої освіти та рівня готовності керівників до проведення внутрішнього аудиту. Під час дослідження визначено організаційно-педагогічні засади, дотримання й реалізація яких в освітньому процесі закладу загальної середньої освіти забезпечить суттєве підвищення рівня якості надання освітніх послуг та проведення якісного внутрішнього аудиту.
освітня діяльність; забезпечення якості освіти
Авторське право (c) 2025 Сніжана ОСИПЧУК https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ВНУТРІШНІЙ АУДИТ У ЗАКЛАДАХ ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ ЯК МЕХАНІЗМ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЯКОСТІ ОСВІТНЬОЇ ДІЯЛЬНОСТІ
У статті теоретично обґрунтовано внутрішній аудит як ключовий механізм забезпечення високої якості освітньої діяльності закладів загальної середньої освіти. Розкрито його роль у формуванні внутрішньої системи забезпечення якості освіти, що ґрунтується на принципах дитиноцентризму, автономії закладу, цілісності управлінських процесів та безперервного вдосконалення освітніх практик. Проаналізовано нормативно-правові засади функціонування внутрішнього аудиту на різних рівнях регулювання — від законодавства України до локальних нормативних актів закладів освіти, що забезпечує інтеграцію державних вимог і внутрішніх стратегій. Окреслено організаційні форми впровадження внутрішнього аудиту, зокрема створення власної служби, аутсорсинг та ко-сорсинг, а також методичні підходи до оцінювання освітнього середовища, педагогічної діяльності, системи оцінювання учнів та управлінських процесів. Схарактеризовано методи збору та оброблення інформації, які забезпечують комплексність, об’єктивність та достовірність аудиторської оцінки, включно з аналізом документації, спостереженням, опитуванням та дослідженням навчально-методичних ресурсів. Виокремлено основні труднощі практичної реалізації внутрішнього аудиту, серед яких кадрові обмеження, фінансові ресурси та організаційні виклики, що впливають на ефективність процедури. Обґрунтовано, що впровадження внутрішнього аудиту дозволяє системно моніторити освітній процес, своєчасно виявляти недоліки, оптимізувати використання ресурсів та підвищувати ефективність діяльності закладу, а також зміцнювати довіру громадськості до освіти.
Авторське право (c) 2025 Тетяна ЗОРОЧКІНА, Дарина ЗДІР https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ФОРМУВАННЯ У АСПІРАНТІВ НАВИЧОК САМОМЕНЕДЖМЕНТУ ТА САМОРОЗВИТКУ: КОУЧИНГ І МЕНТОРИНГ В УМОВАХ НАУКОВО-ВИКЛАДАЦЬКОЇ ПРАКТИКИ І ПРАКТИКИ У ПЕДАГОГІЧНІЙ МАЙСТЕРНІ
В умовах реформування системи вищої освіти, орієнтованої на розвиток дослідницької автономії, академічної мобільності та здатності до рефлексивного управління власною кар’єрою, особливої актуальності набуває формування у здобувачів третього рівня освіти навичок самоменеджменту та саморозвитку. Розкрито концептуальні засади застосування коучингу і менторингу як інноваційних форм професійної підтримки аспірантів у процесі проходження науково-викладацької практики та практики в педагогічній майстерні. Обґрунтовано, що саме коучинг і менторинг, як фасилітативні стратегії взаємодії, створюють безпечний простір для виявлення потенціалу аспірантів, підтримки їхньої внутрішньої мотивації та розвитку цілеспрямованої професійної активності. Проаналізовано сутнісні характеристики коучингу як процесу партнерської взаємодії, орієнтованої на досягнення індивідуальних цілей через розвиток усвідомленості, відповідальності та рефлексії, а також менторингу – як практики наставництва, що поєднує передачу досвіду, підтримку та моделювання професійної компетентності. З’ясовано, що ефективне поєднання цих двох стратегій у структурі науково-викладацької практики дозволяє аспірантам не лише здобувати педагогічний і дослідницький досвід, а й вчитися керувати власним розвитком у змінному академічному середовищі. У межах дослідження систематизовано коучингові та менторські методи, техніки й інструменти (модель GROW, рефлексивний журнал, «колесо балансу», менторські кейси тощо), що можуть бути впроваджені в освітній процес в умовах аспірантури та реалізовані під час проходження науково-викладацької практики та практики в педагогічній майстерні. Виокремлено дидактичні й психологічні умови успішного впровадження коучингу і менторингу, серед яких – персоналізація освітнього супроводу, підтримка емоційної безпеки, розвиток академічної доброчесності та фасилітація рефлексивно-професійного діалогу. Зроблено висновок, що коучинг і менторинг є ефективними засобами не лише розвитку професійної компетентності аспірантів, а й інструментами формування нової культури академічної співпраці, де особистісне зростання, самостійність і відповідальність виступають пріоритетами освітньо-наукової траєкторії.
Авторське право (c) 2025 Наталія ВОЛКОВА, Ірина ОЛІЙНИК https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
КРЕАТИВНІСТЬ МАЙБУТНІХ ЛІКАРІВ-СТОМАТОЛОГІВ: ГЕНДЕРНИЙ ВИМІР ТА ПРОФЕСІЙНА ЗНАЧУЩІСТЬ
У статті встановлено, що незважаючи на важливість креативності для майбутніх лікарів-стоматологів, залишається недостатньо вивченою проблема діагностики її рівня та впливу гендерних відмінностей на її розвиток. Використано комплекс теоретичних та емпіричних методів. В числі респондентів були студенти першого курсу стоматологічного факультеті Полтавського державного медичного університету. Для оцінки креативності задіяно тест-опитувальник Ф. Вільямса у модифікації Н. Бєльської. Збір і математичну обробку даних здійснено за допомогою Google-форми, а також описової статистики та t-критерію Стьюдента для порівняння середніх значень в MS Excel. Тестування показало, що середнє арифметичне значення показника креативності у вибірці респондентів лежить у межах середнього рівня. Більшість студентів-стоматологів володіють достатнім або високим творчим потенціалом. Водночас, статистично значущих відмінностей у рівні креативності між юнаками та дівчатами не виявлено. Цей результат може бути наслідком обмежень дослідження або ж свідчити про те, що навчання сприяє нівелюванню гендерних відмінностей. Отримано та систематизовано емпіричні дані щодо рівня креативності та її гендерних особливостей у майбутніх лікарів-стоматологів юнацького віку. Експериментом підтверджено, що більшість майбутніх лікарів-стоматологів володіють достатнім або високим творчим потенціалом, що є передумовою для успішного вирішення клінічних завдань. Виявлено відсутність статистично значущих гендерних відмінностей у креативності. У подальшому планується провести лонгітюдні дослідження, розширити вибірку на інші спеціальності та вивчити зв'язок креативності з успішністю в навчанні та професії. Introduction. It was found that despite the importance of creativity for future dentists, the problem of diagnosing its level and the influence of gender differences on its development remains insufficiently studied. Purpose. To reveal the results of an empirical study of the tendency to manifest creativity and the gender characteristics of its development in future adolescent dentists. Methods. A complex of theoretical and empirical methods was used. The respondents were first-year students of the Faculty of Dentistry of Poltava State Medical University. To assess creativity, the F. Williams test questionnaire modified by N. Belskaya was used. Data collection and mathematical processing were carried out using Google forms, as well as descriptive statistics and Student's t-test for comparing mean values in MS Excel. Results. Testing showed that the arithmetic mean value of the creativity indicator in the sample of respondents is within the average level. Most dental students have sufficient or high creative potential. At the same time, no statistically significant differences in the level of creativity between boys and girls were found. This result may be a consequence of the limitations of the study or indicate that training contributes to the leveling of gender differences. Originality. Empirical data on the level of creativity and its gender characteristics in future adolescent dentists were obtained and systematized. Conclusion. The experiment confirmed that the majority of future dentists have sufficient or high creative potential, which is a prerequisite for the successful solution of clinical tasks. The absence of statistically significant gender differences in creativity was revealed. In the future, it is planned to conduct longitudinal studies, expand the sample to other specialties and study the relationship of creativity with academic and professional success.
Авторське право (c) 2025 Володимир МАКАРЕНКО https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
КОМПЕТЕНТНІСНИЙ ПІДХІД У ПРОФЕСІЙНІЙ ПІДГОТОВЦІ МАЙБУТНІХ ВЧИТЕЛІВ МАТЕМАТИКИ НА ПРИКЛАДІ ОСВІТНЬОГО КОМПОНЕНТА «АНАЛІТИЧНА ГЕОМЕТРІЯ»
Розглянуто окремі питання компетентнісного підходу в освітньому середовищі вищої школи та особливості його впровадження як одного із ефективних засобів підвищення професійної компетентності майбутніх учителів математики на прикладі освітнього компонента «Аналітична геометрія». Проаналізовано сутність і взаємозв’язок понять «компетентність» та «компетенція». Обґрунтовано компетентнісний підхід до професійної підготовки сучасного фахівця. Встановлено, що основною особливістю компетентнісного підходу є формування й розвиток у здобувачів освіти вміння аналізувати і прогнозувати результати праці, розмірковувати й оцінювати професійні ситуації і проблеми; усвідомлювати розуміння особистої відповідальності за результати праці; приймати раціональні рішення у вирішенні конкретних завдань і проблем. Уточнено сутність професійної компетентності майбутнього вчителя математики, обґрунтовано ефективність компетентнісного підходу в освітньому середовищі вищої школи при підготовці майбутніх вчителів математики в сучасних умовах; визначено компетентнісні підходи формування навичок практичної діяльності у процесі вивчення освітнього компонента «Аналітична геометрія». Запропоновано зміст методичної підготовки майбутніх вчителів математики здійснювати у тісному зв’язку із змістом курсу геометрії у закладах загальної середньої освіти. Виявлено, що компетентнісний підхід, зорієнтований на змістово-функціональний аспект професійної підготовки майбутніх вчителів математики, успішно реалізується при викладанні освітнього компонента «Аналітична геометрія». Обґрунтовано необхідність впровадження компетентнісного підходу в освітній процес вищої школи через організацію проблемно-орієнтованого навчання, стимулювання самостійного пошуку інформації, творче розроблення власних проєктів.
Авторське право (c) 2025 Ольга КРАВЧУК https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ПЕДАГОГІЧНІ УМОВИ ФОРМУВАННЯ КОМУНІКАТИВНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ МАЙБУТНІХ ФАХІВЦІВ З ТУРИЗМУ ТА РЕКРЕАЦІЇ ЗАСОБАМИ КРАЄЗНАВЧИХ ПОДОРОЖЕЙ
У статті окреслено проблему формування комунікативної компетентності майбутніх фахівців з туризму та рекреації в умовах динамічної індустрії, що підсилює запит на якісну професійну взаємодію й позитивний імідж дестинацій. Проаналізовано підходи та практики розвитку цієї компетентності, зокрема через краєзнавчі подорожі як інтегративний освітній формат. Мета дослідження – обґрунтувати й систематизувати педагогічні умови формування означеної компетентності засобами краєзнавчих подорожей. Методологію становить комплекс методів (аналіз, синтез, порівняння, узагальнення, систематизація, моделювання), що уможливив уточнення поняття, виокремлення когнітивного, операційно-діяльнісного, аксіологічного та особистісно-рефлексивного компонентів і визначення дієвих механізмів їх формування. Встановлено, що краєзнавчі подорожі функціонують як освітній простір, де поєднуються автентичні ситуації спілкування, практичні завдання та міжкультурний діалог, забезпечуючи послідовний розвиток комунікативних умінь. Виокремлено й обґрунтовано комплекс педагогічних умов: змістові (контекстуалізація під дестинацію, інтеграція мовної та фахової підготовки), організаційно-методичні (розподіл ролей, сценарії взаємодії, дебрифінг), технологічні (LMS, спільні редактори, картографічні сервіси, е-портфоліо) та комунікативні (етичні протоколи, міжкультурний діалог, взаємодія зі стейкхолдерами). Розроблено структурну модель і алгоритм формування компетентності у логіці циклу «підготовка – дія – рефлексія». Наукова новизна полягає у проєктуванні траєкторії розвитку комунікативної компетентності, що інтегрує знання, практичні вміння та ціннісні орієнтири. Підсумовано, що системне впровадження краєзнавчих подорожей підвищує якість сервісної комунікації, підсилює переконливість подання туристичного продукту та сприяє позитивному іміджу дестинацій. Рекомендовано інтегрувати окреслений підхід в освітній процес як інструмент розвитку комунікативної компетентності та конкурентоспроможності випускників. The article addresses the development of communicative competence among future professionals in tourism and recreation within a rapidly evolving industry that heightens demands for high-quality professional interaction and a positive destination image. It analyses contemporary approaches to conceptualising communicative competence and practices for its development in higher education, particularly through the organisation of place-based field trips as an integrative educational format. The purpose is to substantiate and systematise the pedagogical conditions for fostering this competence by means of place-based field trips. The methodology combines complementary methods (analysis, synthesis, comparison, generalisation, systematisation, modelling), enabling clarification of the concept of communicative competence, identification of its cognitive, operational–practical, axiological, and personal–reflective components, and the specification of effective didactic mechanisms for their formation. The study establishes that place-based field trips function as an educational space where authentic communication, practice-oriented tasks, and intercultural dialogue are integrated, ensuring consistent development of communicative skills. A set of pedagogical conditions is identified and justified: content-related (destination-based contextualisation; integration of language and professional training), organisational–methodological (role distribution, interaction scenarios, public formats, debriefing), technological (LMS, collaborative editors, mapping services, e-portfolio), and communicative (ethical protocols, intercultural dialogue, engagement with destination stakeholders). A structural model and an algorithm for competence formation are developed within the preparation–action–reflection cycle, aligned with performance indicators and evidence artefacts. The novelty lies in designing a coherent trajectory for the development of communicative competence that integrates knowledge, practical skills, value orientations, and reflective practices in a professional context. The article concludes that the systematic implementation of place-based field trips enhances the quality of service communication, increases the persuasiveness of tourism product presentation, and contributes to a positive destination image. It is recommended that higher education institutions integrate this approach into curricula as an effective tool for developing communicative competence and graduates’ competitiveness.
Авторське право (c) 2025 Тетяна ЯПРИНЕЦЬ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ПРОБЛЕМИ НЕДОСТОВІРНОСТІ ДАНИХ ПРИ ВИКОРИСТАННІ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ В ОСВІТНІЙ ДІЯЛЬНОСТІ
Проаналізовано актуальні наукові дослідження та практичні результати щодо використання штучного інтелекту (ШІ) у навчанні й визначено ключові проблеми недостовірності даних. Встановлено, що генеративні моделі, орієнтовані на ймовірнісне продовження тексту, не мають вбудованих механізмів розрізнення правди і вигадки і часто відтворюють упереджену чи помилкову інформацію. Визначено основні джерела недостовірності: статистична природа великих мовних моделей (LLM), обмежені навчальні набори даних, відсутність внутрішніх механізмів перевірки фактів, атаки на моделі та людські фактори. Виокремлено основні ризики для освіти: галюцинації (фактичні та логічні помилки, вигадані посилання), порушення академічної доброчесності, когнітивна деградація студентів, технологічна залежність та поширення дезінформації. Вмотивовано, що вирішення проблеми вимагає комплексних технічних (Retrieval‑Augmented Generation, self‑consistency, Chain‑of‑Verification) та педагогічних підходів (медіаграмотність, критичне мислення, локальні політики). Вивчено світовий і український досвід регулювання використання ШІ та запропоновано стратегії мінімізації ризиків через впровадження механізмів верифікації та розвиток ШІ‑грамотності. Порівняно результати тестів різних моделей та показано значні відмінності у рівнях галюцинацій (від 0,7% до 91%), що має враховуватися при виборі інструментів. Розроблено таблицю типів помилок ШІ та графічно візуалізовано частоту галюцинацій. Спроєктовано рекомендації для викладачів та студентів щодо безпечного використання ШІ. Запропоновано напрями подальших досліджень для розробки більш точних моделей та методик навчання. Узагальнено, що тільки поєднання технологічних удосконалень і розвитку критичного мислення забезпечить надійне використання ШІ в освіті. Підсумовано перспективи трансформації освітнього процесу з урахуванням етичних і правових вимог. Summary. Problem (Introduction). The rapid integration of generative artificial intelligence (AI) into education has created unprecedented opportunities for personalised learning, yet it has also raised serious concerns about the reliability of AI-generated content. Large language models (LLMs) optimise for plausibility rather than truth, and they can fabricate facts, citations or even legal cases (When AI Gets It Wrong: Addressing AI Hallucinations and Bias - MIT Sloan Teaching & Learning Technologies, n.d.). Such hallucinations threaten academic integrity: students may unknowingly absorb falsehoods, while teachers could inadvertently reproduce inaccuracies in course materials. Empirical studies reveal that AI systems can hallucinate from less than 1 % up to 15–40 % of cases in educational tasks depending on the model and domain (Figure 1), and systematic reviews note that over‑reliance on AI dialogue systems is linked to diminished critical thinking, increased technology dependence and the spread of misinformation (Zhai et al., 2024). Purpose. This article aims to analyse the scope and causes of AI-generated misinformation in education and to develop evidence-based recommendations for mitigating these risks. It combines technical insights on model architecture and training data with pedagogical strategies to foster AI literacy. The goal is to ensure that AI enhances rather than undermines learning. Methods. A systematic literature review of over 80 sources, including scientific articles, policy documents (AI Act, UNESCO guidelines), and empirical studies, provided a theoretical foundation. Comparative analysis of hallucination rates across models (Makhno et al., 2025; Lelièvre et al., 2025) informed the quantitative assessment. The study also modelled mitigation strategies such as Retrieval‑Augmented Generation (RAG) and Chain‑of‑Verification and evaluated pedagogical interventions like lateral reading and AI literacy programmes. Results. The findings show that hallucinations stem from both internal (model architecture and context limitations) and external (biased or incomplete training data) factors. Even top models misinform 1–3% of the time, whereas widely used free systems can err 15–40% of the time when generating bibliographies or research proposals (Balch & Blanck, 2024). Hallucinations manifest in various forms: logical errors, mathematical mistakes, fabricated sources and factual inaccuracies. Their educational consequences include decreased critical thinking, increased plagiarism (“AI‑giarism”) and a risk of spreading disinformation. Regulatory frameworks classify educational AI systems as high‑risk; Annex III of the EU AI Act lists educational AI systems for admissions, assessment and monitoring as high‑risk and sets obligations for accuracy, transparency and human oversight (Nguyen, 2025). Among mitigation strategies, RAG reduces hallucinations, while Chain‑of‑Verification and self‑consistency improve reliability. Pedagogically, teaching students lateral reading, updating academic policies, and redesigning assessments to require reflection and verification are essential. Originality. Unlike purely technical surveys or broad commentaries, this study bridges AI research with educational practice and policy, providing a holistic perspective tailored to Ukrainian higher education. It synthesises international findings with local realities, offers a taxonomy of AI errors, presents original visualisations (Table 1 and Figure 1), and proposes a multi-level framework combining technical, pedagogical and regulatory solutions. The article emphasises that AI hallucinations are not simply technical bugs but systemic challenges requiring cultural change. Conclusion. To harness AI’s benefits in education, stakeholders must recognise and mitigate the problem of misinformation. Improving models (via RAG, verification chains), enhancing AI literacy, and adhering to high-risk regulatory standards will help ensure that AI supports, rather than sabotages, learning. Future research should focus on domain-specific hallucination rates, real-time fact-checkers for Ukrainian-language content, and longitudinal studies on AI’s cognitive impact. Ultimately, balancing technological innovation with human oversight and ethical principles will determine whether AI becomes a trustworthy educational ally or a source of confusion.
Авторське право (c) 2025 Сергій МЕЛЬНИК https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ФОРМУВАННЯ НАВЧАЛЬНОЇ УСПІШНОСТІ УЧНІВ НА УРОКАХ ФІЗИЧНОЇ КУЛЬТУРИ ЗАСОБАМИ КОМПЕТЕНТНІСНОГО ПІДХОДУ В УМОВАХ НОВОЇ УКРАЇНСЬКОЇ ШКОЛИ
Проаналізовано сучасний стан навчальної успішності учнів середніх класів на уроках фізичної культури в контексті реформування системи загальної середньої освіти України. Встановлено значущість і пріоритетність компетентнісного підходу як методологічної основи оцінювання результатів навчання у предметній галузі «Фізична культура». Визначено основні підходи та методи оцінювання навчальних досягнень учнів до і в процесі впровадження реформи Нової української школи (НУШ), що забезпечують комплексний і диференційований аналіз фізичної підготовленості учнів з урахуванням сучасних освітніх викликів. Виокремлено ключові завдання і напрями розвитку навчального предмету «Фізична культура» в умовах НУШ, які спрямовані на формування базових фізичних компетентностей і підвищення мотивації до здорового способу життя. Вмотивовано необхідність адаптації оцінювальних процедур до умов дистанційного навчання, викликаних карантинними обмеженнями через пандемію Covid-19 та впровадженням воєнного стану, що вплинуло на організацію навчального процесу. Вивчено і узагальнено практичний досвід здійснення оцінювання навчальних досягнень учнів з фізичної культури, базуючись на результатах тестування рівня фізичної підготовленості школярів 6–9 класів. Порівняно традиційні і модернізовані методики оцінювання з урахуванням вікових, статевих та індивідуальних особливостей учнів, що дозволяє підвищити об’єктивність і результативність навчального процесу. Розроблено та запропоновано удосконалені підходи до оцінювання фізичної підготовленості, які враховують компетентнісний підхід і новітні педагогічні технології. Рекомендовано подальші дослідження для системного вдосконалення процесу оцінювання, спрямованого на індивідуалізацію навчання та максимальне врахування особливостей фізичного розвитку учнів середнього шкільного віку. Підсумовано, що застосування компетентнісного підходу у процесі формування навчальної успішності на уроках фізичної культури сприяє підвищенню мотивації учнів до систематичних занять фізичною активністю та забезпечує умови для розвитку здорового і соціально відповідального покоління в умовах Нової української школи.
Середня освіта (за предметними спеціальностями)
уроки фізичної культури; навчальна успішність; компетентнісний підхід; фізична підготовленість; дистанційне навчання; Нова українська школа; учні середнього шкільного віку
Авторське право (c) 2025 Ірина УСАТОВА, Віталій ПУСТОВАЛОВ, Тетяна КОРОЛЬ, Вікторія СУПРУНОВИЧ, Роман ХАЛЯВКА https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ХУДОЖНЬО-ТВОРЧА ДІЯЛЬНІСТЬ ЯК ЗАСІБ САМОВИРАЖЕННЯ УЧНІВСЬКОЇ МОЛОДІ В ЗАКЛАДАХ ЗАГАЛЬНОЇ ТА СПЕЦІАЛІЗОВАНОЇ МИСТЕЦЬКОЇ ОСВІТИ
У статті досліджено художньо-творчу діяльність, яка формує здатність особистості до емоційного, інтелектуального та естетичного сприймання навколишньої дійсності, набуття досвіду та пізнання себе через взаємодію з різними видами мистецтва. Розкрито сутність особистісно орієнтованого підходу до організації художньо-творчої діяльності учнів в закладах загальної середньої та спеціалізованої мистецької освіти, який сприяє активізації творчого потенціалу учнів для цілісного, відкритого пізнання дійсності. Зазначено, що особистісно орієнтований підхід до організації художньо-творчого самовираження учнівської молоді спрямований на забезпечення саморозвитку, формування художньо-творчого асоціативного мислення. пізнання себе та самовизначення через взаємодію з різними видами мистецтва, набуття досвіду емоційного переживання, навичок художньо-естетичної діяльності. Запропоновані методики формують мотивацію до навчання, сприяють успішній самореалізації особистості, відкривають шлях удосконаленню практики, внесенню інноваційних перетворень у методику викладання музичного мистецтва.
художньо-творча діяльність; особистісно орієнтований підхід; загальна середня мистецька освіта; спеціалізована мистецька освіта; художньо-творче асоціативне мислення; творче самовираження
Авторське право (c) 2025 Лариса КОЖЕВНІКОВА, Ірина МАЛАШЕВСЬКА, Алла ЗАХАРЧЕНКО https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
МЕТОДИЧНА ДІЯЛЬНІСТЬ ІЗ КОМПЕТЕНТНІСНИМИ ЗАВДАННЯМИ (К-ЗАДАЧАМИ) У СИСТЕМІ МЕТОДИЧНОЇ ПІДГОТОВКИ МАЙБУТНЬОГО ВЧИТЕЛЯ МАТЕМАТИКИ
Відповідно до професійного стандарту «Вчитель закладу загальної середньої освіти», реалізуючи трудову функцію з навчання учнів предмета (інтегрованого курсу) учитель спирається на предметно-методичну компетентність, одним із складників (аспектів) якої є здатність створювати умови для формування й розвитку в здобувачів освіти ключових і предметних компетентностей. Математична компетентність виступає і як ключова, і як предметна. Оскільки посутнім елементом у системі засобів навчання, що скеровані на формування математичної компетентності в учнівства, виступають компетентнісні завдання (К-задачі), тому у методичній підготовці майбутнього вчителя математики потрібно забезпечити умови, за яких майбутній фахівець отримає досвід із виконання специфічних видів методичної діяльності, пов’язаних із ними. У статті розглянуто нові методичні об’єкти, що характеризують закономірності компетентнісно орієнтованого освітнього процесу з математики – компетентнісні завдання (К-задачі), окреслено види методичної діяльності майбутнього вчителя математики із ними та сформульовано навчально-методичні задачі, що забезпечують реалізацію цих видів методичної діяльності у навчанні дисциплін методичного спрямування. Автори, виходячи із засадничих положень концепції компетенізації математичної освіти обґрунтовують важливість і необхідність коригування цілей, змісту, процесу і результатів методичної підготовки майбутнього вчителя математики з огляду на нові методичні об’єкти (К-задачі), які виступають посутнім чинником спрямування навчання математики в компетентнісне русло. У статті схарактеризовано теоретичні відомості про них, які доцільно відобразити у теоретичній частині дисциплін методичного спрямування стосовно К-задач. Обґрунтовано корективи у практичній частині методичної підготовки майбутнього вчителя математики, вмотивовані необхідністю виконання студентами особливих видів методичної діяльності із К-задачами. Зауважено доцільність доповнення системи навчально-методичних завдань вправами із К-задачами, запропоновано спосіб структуруванння системи таких вправ відповідно до видів методичної діяльності із К-задачами.
методична підготовка майбутнього вчителя математики; методична діяльність; компетентнісні завдання; навчально-методичні задачі, пов’язані з К-задачами
Авторське право (c) 2025 Ніна ТАРАСЕНКОВА, Ірина АКУЛЕНКО https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
МЕТОДИЧНІ АСПЕКТИ РОЗВИТКУ ДОСЛІДНИЦЬКИХ НАВИЧОК ВИВЧЕННЯ ГЕОМЕТРІЇ МАЙБУТНІМИ УЧИТЕЛЯМИ ПОЧАТКОВОЇ ШКОЛИ
У статті розглядаються методичні аспекти розвитку дослідницьких навичок у майбутніх учителів початкової школи в процесі вивчення геометрії. Проаналізовано сучасний стан проблеми формування дослідницької компетентності педагогів та обґрунтовано необхідність цілеспрямованого розвитку дослідницьких навичок у студентів педагогічних спеціальностей. Визначено ефективні методи, форми та засоби організації навчального процесу, що сприяють розвитку аналітичного мислення, просторової уяви та уміння розв’язувати нестандартні задачі. Обґрунтовано роль проблемно-орієнтованого навчання та самостійної роботи студентів як засобів підготовки до професійної діяльності.
методичні аспекти; розвиток дослідницьких навичок; геометрія; майбутні вчителі початкової школи; дослідницька діяльність; методи навчання; педагогічна освіта; просторове мислення
Авторське право (c) 2025 Катерина ІВАНОВА, Оксана ЛІБА https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ВПЛИВ ФІЗИЧНИХ ВПРАВ НА РОЗВИТОК МОВЛЕННЯ МОЛОДШИХ ШКОЛЯРІВ З ОСОБЛИВИМИ ОСВІТНІМИ ПОТРЕБАМИ
Теоретично обґрунтовано доцільність застосування фізичних вправ у процесі формування мовленнєвої компетентності молодших школярів з особливими освітніми потребами. Розкрито значущість розвитку мовлення в умовах інклюзивного освітнього середовища як одного з пріоритетних напрямів сучасної корекційної педагогіки. Розглянуто комплексні теоретичні підходи до вивчення взаємозв’язку між руховою активністю та механізмами мовленнєвого розвитку, зокрема на сенсомоторному, нейропсихологічному, нейролінгвістичному та когнітивному рівнях. Доведено, що фізичні вправи, спрямовані на розвиток координації, рівноваги, дихання, ритму, дрібної та артикуляційної моторики, позитивно впливають на мовленнєву функцію завдяки активації нейропластичних процесів та формуванню нових міжпівкульних зв’язків. Виокремлено категорії вправ, ефективність яких підтверджено в контексті мовленнєвого розвитку: дихальні – для нормалізації мовленнєвого дихання, ритмічні – для покращення просодичної організації мовлення, координаційні – для посилення міжсенсорної інтеграції, артикуляційні ігри – для розвитку мовленнєвої моторики, а також кінезіологічні вправи – як засіб активації мовленнєвих і когнітивних функцій. Здійснено класифікацію основних мовленнєвих порушень, що трапляються у дітей молодшого шкільного віку (алалія, дизартрія, затримка мовленнєвого розвитку, тяжкі порушення мовлення), з урахуванням чого розглянуто можливості адаптації фізкультурних методик до індивідуальних освітніх потреб. Проаналізовано відмінності між традиційними підходами до фізичного виховання та методиками, спеціально розробленими для дітей з особливими освітніми потребами, а також визначено потенціал інтеграції логопедичних цілей у зміст фізичної активності. Доведено доцільність впровадження мультидисциплінарного підходу в побудові корекційно-розвивального середовища, що ґрунтується на міжфаховій співпраці педагогів початкової школи, логопедів, спеціальних педагогів (дефектологів), психологів і спеціалістів з фізичної реабілітації задля комплексного супроводу дитини. Така взаємодія забезпечує цілісне бачення дитини, комплексне планування її індивідуальної траєкторії розвитку та підвищує ефективність мовленнєвої корекції. Узагальнено, що фізичні вправи є не лише чинником фізичного вдосконалення, а й потужним засобом розвитку мовленнєвих, когнітивних і соціокомунікативних навичок у молодших школярів з особливими освітніми потребами.
фізичні вправи; мовленнєвий розвиток; молодші школярі; особливі освітні потреби; логопедична робота; комплексна реабілітація
Авторське право (c) 2025 Тетяна ЗОРОЧКІНА, Інна ЛИТВИН, Світлана ЯЦИНА https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
РОЗВИТОК ДОСЛІДНИЦЬКОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ ІНФОРМАТИКИ
У статті розглядається проблема формування дослідницької компетентності майбутніх учителів інформатики як ключового компоненту їхньої професійної підготовки. Підкреслюється, що попри нормативні вимоги, рівень сформованості цієї компетентності залишається недостатнім. Проаналізовано наукові підходи до трактування поняття «дослідницька компетентність» у педагогіці та її структурні компоненти: мотиваційно-ціннісний, інформаційно-змістовий, діяльнісно-поведінковий і оцінювально-рефлексивний. Запропоновано освітній хакатон як ефективний інноваційний формат для розвитку дослідницької компетентності у міждисциплінарному контексті. На прикладі навчального хакатону «Інклюзія в цифрі» продемонстровано поетапне впровадження ключових компонентів дослідницької діяльності: від мотивації та аналізу проблем до створення та презентації інклюзивних цифрових продуктів. Описано кейсові завдання, що спрямовані на розв’язання актуальних освітніх викликів із врахуванням потреб дітей з особливими освітніми потребами. Окрему увагу приділено критеріям оцінювання проєктів і рефлексивному аналізу діяльності студентів. Отримані результати свідчать про ефективність хакатону як дидактичного інструменту для інтеграції теорії та практики, розвитку критичного мислення, креативності та професійної самореалізації.
майбутній учитель, вчитель інформатики, дослідницька компетентність
Авторське право (c) 2025 Дар’я ТІНЬКОВА, Анна ТКАЧЕНКО https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
КОНЦЕПТУАЛЬНІ ЗАСАДИ ФОРМУВАННЯ СУЧАСНОЇ СИСТЕМИ ФІЗИЧНОЇ ПІДГОТОВКИ У ЗАКЛАДАХ ВИЩОЇ ОСВІТИ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ
Проаналізовано сучасні наукові підходи до організації фізичної підготовки у закладах вищої освіти в контексті оновлення освітньої парадигми та соціальних запитів щодо здоров’язбережувальних і компетентнісних орієнтирів. В умовах воєнного стану виявлено зростання значущості фізичної підготовки як засобу формування не лише фізичної витривалості, а й психічної стійкості, готовності до дій у кризових ситуаціях, що підвищує її стратегічну цінність в системі вищої освіти. Визначено ключові принципи концептуального переосмислення системи фізичної підготовки, серед яких – індивідуалізація, варіативність, інтегрованість, технологічна адаптивність і безпекова орієнтація. Вмотивовано доцільність переходу до особистісно орієнтованих підходів, які сприяють формуванню стійкої ціннісної установки на здоровий спосіб життя та мобілізацію внутрішніх ресурсів студентів в умовах невизначеності. Вивчено існуючі нормативні, інституційні та методичні чинники, що впливають на ефективність фізичної підготовки в умовах ЗВО, з урахуванням обмежень воєнного часу, зокрема дистанційного навчання, нестачі ресурсів та зміненої структури освітнього процесу. Спроєктовано алгоритм педагогічної взаємодії учасників освітнього процесу у сфері фізичної культури з урахуванням воєнної реальності. Запропоновано практичні механізми імплементації концептуальних положень у навчально-виховну діяльність ЗВО, зокрема через використання цифрових інструментів, симуляційних методик та змішаного навчання. Узагальнено результати дослідження у формі науково обґрунтованих рекомендацій щодо удосконалення змісту, форм та методів фізичної підготовки студентської молоді в умовах війни. Рекомендовано впровадження гнучкої, адаптивної та цифрово підтримуваної системи фізичного виховання як чинника всебічного розвитку студентської особистості, її готовності до дії в умовах загрози та соціальної нестабільності. Підсумовано, що реалізація концептуальних засад модернізації фізичної підготовки в ЗВО в умовах воєнного стану забезпечує підвищення її ефективності, мотиваційної привабливості та відповідності сучасним викликам освіти і суспільства.
фізична підготовка; воєнний стан; освітня парадигма; заклади вищої освіти; здоров’язбережувальні технології; індивідуалізація навчання; психофізична стійкість; безпекова компетентність
Авторське право (c) 2025 Павло САДОВСЬКИЙ, Олег БОНДАРОВИЧ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0